LUCKY
színes, feliratos amerikai dráma, 88 perc

SZEREPLŐK

Harry Dean Stanton............Lucky
David Lynch......................Howard
Ron Livingston…………………….Bobby Lawrence
Ed Begley…………………………….Dr. Kneedler
Tom Skerritt………………………..Fred
Beth Grant……………………………Elaine

ALKOTÓK
Rendezte.....................John Carroll Lynch
Írta………………………………..Logan Sparks, Drago Sumonja
Producerek.................. Danielle Renfrew Behrens, Ira Steven Behr, Richard Kahan, Greg Gilreath, Adam Hendricks, John Lang, Logan Sparks, Drago Sumonja
Executive producerek…….Bill Harnisch, Ruth Ann Harnisch, Jason Delane Lee
Fényképezte.................Tim Suhrstedt, ASC
Látványtervező............. Almitra Corey
Vágó........................... Slobodan Gajic
Jelmeztervező............... Lisa Norcia
Zene.............................Elvis Kuehn 

SZINOPSZIS
Lucky kilencvenegy éves, ateista öregember, aki egy világvégi sivatagi városkában él hozzá hasonlóan furcsa figurák társaságában, és szenvedélyesen ragaszkodik függetlenségéhez. Ám egy nap úgy érzi, feneketlen mélység szélén áll, így akár akarja, akár nem, elindul az önvizsgálat útján, ami, mint tudjuk, gyakran a megvilágosodás felé vezet. 
Az elismert karakterszínész, John Carroll Lynch rendezői debütálása egyszerre főhajtás a nemrégiben elhunyt színészlegenda, Harry Dean Stanton előtt, és meditáció a halandóságról, a spiritualitásról és az emberi kapcsolatok törékenységéről.

INTERJÚ JOHN CARROLL LYNCH RENDEZŐVEL

Mi fogta meg Logan Sparks és Drago Sumonja forgatókönyvében? 
Először is, és ez a legfontosabb, úgy gondoltam, hogy ez egy vicces forgatókönyv. Tetszettek a párbeszédek, a karakterek és a közösségi érzés, ami áthatja. Ez a kisváros mindenkit a keblére ölel, még akkor is, ha mint Lucky, valaki úgy gondolja, hogy nem a része. Továbbá úgy éreztem, hogy megismerkedem egy olyan figurával, akit még soha nem láttam. Valakivel, aki sok szempontból is kívülálló. Lucky a városka szélén él, egyszersmind a halandóság határvonalán, és mindenféle harsonaszó nélkül szembesül a kozmikus magánnyal és az örökkévalósággal.

A történet írásakor eleve Harry Dean Stanton lebegett a szemük előtt, az ő személyére írták a főszereplő karakterét vagy később került a képbe? 
A történet egyértelműen Harry Dean személyére íródott. Mondhatni szerelmeslevél hozzá, a színészhez és az emberhez. Lucky történeteit és reakcióit Harry életéből merítettük. Logan Sparks Harry régi barátja, innen jöttek a régi történetek. Például ott van Lucky első mondata. Besétál Joe vendéglőjébe és azt mondja Joe-nak (Barry Shabaka Henley): „Te egy semmi vagy.” Joe válaszol: "Te vagy egy semmi." Erre Lucky azt mondja: "Köszönöm." Ez a szóváltás tényleg létezett Harry és egy los angelesi hely parkolófiúja között. Amikor csak találkoztak, ez a párbeszéd zajlott közöttük. Így érzett Harry az emberi léttel kapcsolatban. Semmik vagyunk. 

Szóval, óriási késztetést és felelősséget éreztünk, hogy Harry életéből és társas kapcsolataiból merítve történetet kreáljunk egy emberről, aki egy szép napon ráébred, hogy már nem évtizedei vannak hátra az életéből, hanem hónapjai vagy csak hetei.

Lucky útjának tükröznie kellett a valamitől a semmiig tartó folyamatot is, de nem a  bakancslistás módon: nem akartunk bankrablós, repülőről kiugrós kliséket. Persze azok a filmek erős drámai hatással dolgoznak, mégsem tükrözik a többség élményeit. Belül változunk meg, nem külsőségekben. Összességében azért született meg ez a film, hogy Harryt ünnepeljük. Ezért szerepel a film főcímében, hogy Harry Dean Stanton "Lucky." 

Hogyan választották ki a mellékszereplőket? Hogyan sikerült őket megszerezni?

David Lynch és Ed Begley úgy került képbe, hogy Harry régi cimborái, hosszú közös múlttal. A szerepeiket is rájuk írtuk, pontosabban Logan volt az, aki megírta. Ami a többieket illeti, Ron Livingstonnal, Barry Shabaka Henleyvel és Beth Granttel már dolgoztam együtt és ismertem Bertilla Damast is. Ira Baer ismerte James Darrent. Hugo Armstrong pedig Drago barátja. Yvonne a projekt egy barátja kapcsán került képbe. A fő cél az volt, hogy Harry Deant ünnepeljük, legalábbis számomra biztosan.

Hogyan ment Önnek a nagy ugrás: színészből rendezővé változni? 
Régóta ki akartam próbálni a rendezést. Nagyon hálás voltam, hogy Drago és Logan megkeresett a lehetőséggel, nem kis bizalom kellett hozzá. Mindig is a teljes történetet akartam megérteni, és a filmezést is a történetmesélő szemszögéből tanultam, de ez a tanulási folyamat maga volt a Himalája. Egy dolog megérteni a történetet, de azt is kell találni, hogyan építjük fel. Képzeljünk el egy hidat. Ahhoz hogy megépítsük, létre kell hozni egy apparátust, akik megépítik. Ezt csinálják a rendezők és producerek a film világában. Meg kell tervezni a folyamatot, összeszedni a gépparkot és a többi szakembert, akik a kamerát kezelik, a látványt és a jelmezeket tervezik és így tovább. Ezeknek a döntéseknek a nagy része új volt számomra. De az ösztöneim történetmesélőként a karakterből és a történetből erednek, és úgy láttam, ez igaz az összes munkatársamra, akikkel együtt dolgoztunk ezen a filmen. Aztán meg kellett tanulnom, hogy hangoljam össze mindenki munkáját és személyiségét egy időben, hogy létrejöjjön az a nyersanyag, amit megvágunk, hogy ténylegesen elkészüljön a film. Mindez izgalmas, nehéz, fájdalmas és megterhelő volt. És óriási kaland.

Sok színész oszt magára is szerepet a rendezői debütálásában. Elgondolkodott ezen a lehetőségen vagy a kezdetektől csak rendezni akarta a filmet?

Eredetileg Joe szerepét játszottam volna, de aztán látva, hogy mi mindenre kellett fókuszálnom, úgy döntöttem, őrültség lenne. Nem volt rám szükség a finanszírozáshoz, ezért okosabbnak tűnt, ha nem szerepelek benne. Plusz azt akartam, hogy ez a város a világomat tükrözze, ahol mind egymás mellett élünk. Fontos volt, hogy sokféle színész szerepeljen a filmben, nem volt kérdés, hogy Barry kiváló Joe lesz. Mindenki szerencsés, akinek játszik a filmjében. 

Amellett, hogy színészként először rendezett, még egy olyan híres alkotót is dirigálhatott, mint David Lynch. Milyen volt őt rendezni? 
David nagylelkű, készséges, felkészült és elkötelezett volt. Világos volt, hogy egyszerű szereplőként fog játszani. Azz hiszem, az a fajta színész volt, amilyennel ő maga is szeretne dolgozni. Sokat tanultam tőle a közös forgatási napjainkon a színészetről.
Volt egy nehéz pillanat, amikor Harrynek próbáltam elmagyarázni, hogy miért szerepel a forgatókönyvben az, ami, de nem tudtam meggyőzni. Ahogy az előfordul időnként, megkérdezte egy színésztársát. Ez esetben ez David Lynch volt. Harry odafordult hozzá és megkérdezte: „Te érted ezt?”. David azt mondta: „Igen, Harry.” Harry tovább kérdezte: „ Mi a jó büdös francot jelent ez?” David rám nézett, mire én azt mondtam: „Csak nyugodtan.” Erre ő azt mondta Harrynek, nyugalommal és együttérzéssel a hangjában: „Nem az én tisztem ezt megmondani, Harry.” Hú, rettentő jól esett, hogy megadta a tiszteletet és hajlandó volt rám bízni, hogy kezeljem a helyzetet. Harry elmondta végül azt a sort és tovább léptünk. Egyébként aztán a vágószobában kiderült, hogy Harrynek igaza volt, nem volt szükségünk azokra a sorokra. Ki is kerültek a filmből. Úgyhogy Harry igazán képben volt. 
Milyen karakter Lucky? 

Magányos farkas. A kirakósok és játékok nagy kedvelője. Büszke rá, hogy önellátó, és úgy gondolja, ő irányítja a saját sorsát. Úgy véli, hogy ő a legokosabb mindenki közül, még akkor is, amikor nem az. Amikor a sebezhetőségével szembesül, az első reakciója, hogy kikel ellene, tagadásba menekül, és visszatér az önellátás illúziójához. Csakhogy ezzel feláldozza a kapcsolatait. Mint ahogy ez mindannyiukkal megtörténik.

Lucky mogorva alkat, de azért mégis vannak a helyiek közül néhányan, akik ezzel együtt szeretik és ragaszkodnak hozzá. De mit gondol Lucky a saját életéről?  
Kicsit olyan, mintha a városka lakói jobban értenék Luckyt, mint ahogy ő saját magát. Úgy gondolja, hogy ő egy sziget, és amíg a történetbeli események ki nem bomlanak, nem érzi a közösség tagjának magát. Pedig mindig is a része volt. Ez az önellátás, senkire nem szorulás illúziója, amitől kicsit mindannyian szenvedünk. Lucky mindennap körbesétál a városban és mindenki tesz valamilyen gesztust felé. Azzal együtt, hogy őt viszont alig vagy kicsit sem érdeklik a többiek.

Hol forgatták a filmet?

Azt akartuk, hogy Harry a saját ágyában alhasson minden éjszaka. Úgyhogy Los Angeles északi részén forgattunk, aztán egy napig Cave Creekben, hogy a sivatagi jeleneket is felvegyük, a kaktuszt és a teknőst. 

Nehéz volt kis költségvetésből forgatni? Volt olyan érzése, hogy valami kimarad a szűkös anyagi lehetőségek miatt?

Szerintem akár 200 millió dollárból, akár 20 millióból forgat valaki, mindig vannak keretek, mindig ott a versenyfutás az idővel. A 18 napos forgatás is kihívást jelentett. De a legfontosabb szempont Harry energiája volt. Mielőtt elkezdtük forgatni ezt a filmet, szerepeltem egy másikban, egy 18 napos forgatáson. Minden jelenetben szerepeltem, és totálisan kimerített – pedig én csak kicsivel több, mint feleannyi idős vagyok, mint Harry. 

Úgy alakítottuk a munkarendet, hogy annyi ötnapos munkahét férjen bele, amennyi csak lehetett. Igyekeztünk óvni az energiáit. Néha nem volt könnyű. A sétajelenetekben és annak ismétléseiben Harry csaknem 5 km-t sétált a 37 fokos hőségben. És ezt csak a kamera előtt. Mindent beleadott.

…………………………………………………………………………….

Harry Dean Stanton – “Lucky”
A 2017. szeptemberében elhunyt, legendás színész több mint 200 filmben szerepelt az ötvenes évektől kezdődően.
A Kentuckyban született Stanton szolgált a második világháborúban, mielőtt a University of Kentucky Pygmalion előadásában feltűnt volna a színpadon. A színészmesterséget a neves Pasadena Playhouse-ban tanulta. Első filmszerepe az 1957-es Tomahawk Trail című filmben volt. Ezt számos kisebb televíziós és filmszerep követte az ötvenes évek végén és a hatvanas évek elején, köztük a Rawhide, a Bonanza, és az 1960-ban készült Huckleberry Finn kalandjai, melyet Michael Curtiz rendezett.
1967-ben Harry Dean szerepet kapott a Bilincs és mosoly című filmben, Paul Newman partnereként. Ezt olyan klasszikussá vált filmek követték, mint a Kelly hősei (rendező: Brian G. Hutton), Dillinger (r.: John Milius), és A keresztapa 2. (r.: Francis Ford Coppola). Emlékezeteset alakított Ridley Scott 1979-es kultfilmjében, A nyolcadik utas: a Halálban az elátkozott Brett szerepében. Egy másik science fiction klasszikus az 1981-es Menekülés New Yorkból, ahol a színész egy dörzsölt tudóst alakít John Carpenter rendezésében. Wim Wenders Harry Deant választotta az 1984-es Párizs, Texas főszerepére. Alex Cox ugyanabban az évben készítette el a Segítő kezek című filmjét, melyben Stanton Emilio Estevez partnereként játszott. 1986-ben John Hughes osztott rá külvárosi apaszerepet az Álmodj rózsaszínt-ben. David Lynch-csel az 1990-es Veszett a világban dolgozott együtt. A közös munka folytatódott: a Twin Peaks – Tűz, jöjj velem! (1992) és a Straight Story – az igaz történet (1990) ismét emlékezetes alakításokat eredményezett. Stanton Terry Gilliam a Félelem és rettegés Las Vegasban (1998), Frank Darabont Halálsoron (1999) című filmjében bizonyíthatott ezt követően. 
A kétezres években sem pihent sokat a termékeny színész: szerepelt Sean Penn 2001-es drámájában, Az ígéret megszállotjában, majd A Wendell-Baker balhéban (r.: Andre és Luke Wilson), és az Alpha Dogban, Nick Cassavetes 2004-es thrillerében. Ezt megint egy közös munka követte David Lynch-csel, a misztikus Inland Empire 2006-ban. Nagysikerű televízió sorozatban is szerepelt, az HBO-n sugárzott Hármastársak egyik főszereplőjeként. Stanton hangját kölcsönözte a 2011-es Rango című animáció egyik karakterének, és emlékezeteset cameózott a 2012-es Bosszúállókban is, A hét pszichopata és a si-cuban, és az a 2013-as Erőnek erejével című akciófilmben, utóbbiban Arnold Scharzenegger és Johnny Knoxville partnereként. 2014-ben csatlakozott a Meg-boldogulni című HBO-sorozat szereplőgárdájához, 2017-ben pedig David Lynch Twin Peaks rebootjához.

JOHN CARROLL LYNCH - RENDEZŐ 

A coloradói születésű John Carroll Lynch nem rokona David Lynchnek. Első jelentős filmszerepét a Coen fivérek Oscar-díjas Fargójában kapta, Frances McDormand állapotos rendőrnőjének férje, Norm karaktereként. 

Azóta folyamatosan dolgozik filmekben, televíziós produkciókban és színházban, lenyűgöző skáláját végigzongorázva a különféle karaktereknek. Ha valami biztos Lynch karrierjében, az az elképesztő változatosság: dolgozott vígjátékban, drámában, thrillerben, misztikus filmekben,melodrámában és horrorfilmben is.

Lynch karrierje során több mint 50 filmben szerepelt, olyan alkotókkal dolgozott, mint Clint Eastwood, Martin Scorsese, David Fincher, John Lee Hancock, Mark Ruffalo, Miguel Arteta, Pablo Lorrain, Mick Jackson, Karyn Kusama, Albert Brooks és Seth Macfarlane. 

A televízióban Lynch számos sorozatban volt látható; a legemlékezetesebbek az American Horror Story (Twisty a bohóc), The Walking Dead, a Milliárdok nyomában, a Turn, a Manhattan, a Foglalkozásuk: Amerikai, a Gátlástalanok, Carnivale – A vándorcirkusz, A hidegsebész, a Hármastársak, A végtelen szerelmesei, és a The Drew Carey Show hat évada, melyben Drew transz bátyját, Steve-et alakította. 

Lynch folytatta a színházi munkát is. Emlékezetes szerepei között található a Pillantás a hídról főszerepe Arthur Miller klasszikusában a Guthrie-ben, a Baráti vacsora Pulitzer-díjas eredetije a South Coast Repben, az Under the Blue Sky a Geffenben.

Színészként legutóbb Michael Keaton partnereként láthattuk Az alapítóban, valamint Natalie Portman oldalán a Jackie-ben.

A Lucky John Carroll Lynch rendezői debütálása.