JESÚS
chilei dráma, 83 perc

ALKOTÓK
Írta és rendezte...........Fernando Guzzoni 
Producerek..................Marianne Dumoulin, Jacques Bidou, Giancarlo Nasi 
Koproducerek...............Titus Kreyenberg, Konstantina Stavrianou, Irini Vougioukalou, Diana Bustamante, Paola Pérez, Jorge Forero 
Fényképezte................Barbara Álvarez 
Látványtervező............Rodrigo Bazaes 
Jelmeztervező..............Francisca Román 
Hang..........................Carlo Sánchez, Roberto Espinoza, Jean-Guy Véran 
Vágó..........................Andrea Chignoli

SZEREPLŐK

Nicolás Duran...............Jesús
Alejandro Goic..............Héctor
Gastón Salgado
Sebastián Ayala
Esteban González

SZINOPSZIS
A 18 éves Jesús egyedül él apjával, Héctorral Santiagóban, Chilében. A kis lakásban a televízió zaja elfedi, hogy képtelenek egymással kommunikálni. Jesús, ha nem otthon van, egy K-pop bandában táncol, a haverjaival lóg és drogozik, szadista klippeket néz és nyilvános helyeken szexel, izgalmat keresve. Egy napon azonban a görbe éjszaka tragikus fordulatot vesz, amely Jesús életét is gyökeresen megváltoztatja.
Fernando Guzzoni egy bizarr 21. századi passiótörténetet mesél el az X, Y, Z generációról. Filmje éles kritika napjaink Chiléjének elveszett tizenéveseiről, a szülők felelősségéről, a generációk közotti kommunikáció hiányáról és a társadalom erkölcsi állapotáról.

Interjú Fernando Guzzoni rendezővel

Hogyan találta meg a film témáját? 
— Kezdetben egy apa és fia tönkrement kapcsolatát akartam bemutatni. Archetipikus és antropológiai szempontból érdekelt ez a kapcsolat, úgy gondolom, ez egy elkerülhetetlen paradigma. Ösztönösen belemerültem a történelmi és a médiában különféle módokon megjelenő apa-fiú kapcsolat ábrázolásokba. A Biblia történeteitől kezdve, mint Izsák feláldozása a jelenkor irodalmi és filmművészeti alkotásaiban ábrázolt motívumokig.
Aztán 2012 márciusában hirtelen egy tragikus eseménnyel lett tele a chilei média: egy fiatal fiút brutálisan meggyilkolt négy másik fiatal egy belvárosi téren. Daniel Zamudio halála olyan esemény volt, ami az embert nem hagyja nyugodni és cselekvésre késztet. Elkezdtem beleásni magam az ügybe, és rájöttem, hogy olyam motívumok vannak a történetben, amik összefüggenek saját filmes kutatásaim témájával. Az áldozat és gyilkosai egyaránt olyan fiatalok voltak, akiknek az életében homályos vagy éppen semmilyen apafigura nem létezett. Mind ugyanolyan szociális háttérrel rendelkeztek, csak éppen egyikük halott volt. Ez a tény makacsul megragadt bennem, nem hagyott nyugton. Ez a halál az emberek bukását jelképezte számomra. Ezek a fiatalok ugyanabból a szélsőséges szociális környezetből jöttek, ahol nincs a különböző társadalmi osztályok közti ellentét, olyan bűneset, ami egyfajta törlesztésnek tűnhet, bosszú; csak egyfajta nihilizmus, apátia, a mélyben fortyogó erőszak, ami előbb vagy utóbb a felszínre tör.
Miért érdekelte az apa és fiú közötti áthidalhatatlan távolság témája?
— Mert történelmi vetülete van. Az apa átélte a diktatúrát Chilében, cipeli magában elfojtva a múltat, és egy olyan erkölcsi töltetet, amely kihat az életre, a munkára, és arra, hogy erőfeszítésre van szükség ahhoz, hogy elérjünk valamit. Azt akarja, hogy a fia többre vigye nála, bármi áron. Ám a fia más, mint ő, egy másik generáció tagja: hiperglobalizált és hiperszexuális, ugyanakkor nincs semmilyen ideológia, amelyet követne, sem politikailag, sem szexuálisan. Szinte lehetetlen, hogy kettejük között valamilyen kapcsolódási pont legyen ebben a felállásban, amitől a film tragikus színezetű lesz, hiszen az elejétől kezdve tudjuk, hogy nem lehet happy end a történet vége. A két világ találkozása lehetetlen. 
Ez egy, a férfiak világában játszódó, tudathasadásos történet, ahol az apa, aki a lacani értelemben az a figura, aki a belépést segíti a társadalomba, aki a szabályokat feállítja, aki az identitást adja, úgy végzi, hogy nem fogad el és elhagy téged. Ezért számomra a fő karakter ez a távoli és nem jelenlévő apafigurával rendelkező, anyátlan, elhagyott gyerek. Jesús törékeny identitása számomra Chile saját, mély krízisben levő identitása.
Úgy döntött, hogy a történetet az egyik gyilkos szemszögéből meséli el. Miért?
— Számomra ez a gyilkosság testvérgyilkosság. Ahogy korábban is említettem: ezek az emberek a saját társadalmi csoportjuk egy tagját ölték meg, ami még fájdalmasabbá teszi az esetet. Érdekelni kezdtek a gyilkosai, és az, hogy felőlük közelítsek a történethez. Tanulmányoztam az életüket, egészen a legapróbb részletekig. Kezdtem rádöbbeni az összefüggésekre. 
Akkor tehát dokumentarista megközelítéssel dolgozott? 
 — A valóságos dolgokkal való párbeszéd segített a mélyebb összefüggéseket észrevenni. A munka részeként megértettük, hogy az olyan nyilvános terek, mint a parkok az új színhelyei a fiatalok életének, a táncnak, a beszélgetésnek, az ivásnak és a szexnek. És hogy ilyenkor olyan felfokozott állapotba kerülhetnek, ami könnyen átcsaphat valami szörnyűségbe. Anélkül, hogy bárkire ráaggatnánk a bűnöző cimkét. A halál ebben az értelemben a játék végállomása is lehet. Soha nem állna szándékomban az alacsonyabb társadalmi osztályok felett ítélkezni, stigmatizálni. A valóság sokkal összetettebb ennél. 
A gyilkosok kapcsolata a homoszexualitással teljesen természetes, mondhatni napi szintű. A főszereplőnek két szexjelenete is van, az egyik egy lánnyal, a másik egy barátjával, későbbi tettestársával.
— Valóban, és ez az állítás a szexualitásról az előítéletek nélküli testről szól. Ez egy test, és kész. Meg akartam mutatni őt, ahogy a lánnyal és ahogy egy fiúval is szexel, mert ez a karakter nem tesz fel magának kérdéseket. Ő csak vágyat, élvezetet, vonzalmat keres. A második, a homoszexuális szexjelenet már a gyilkosság után történik, és árulás követi, ami megint csak a központi gondolatot erősíti a kapcsolatok széthullásáról. A barátja árulása ismét annak a jele, hogy nem ismerik el egyenlőnek egymást, és ebben a helyzetben a főszereplőnek nincs más választása, mint az apjához fordulni. 
Ez a főhősöm útja: kezdetben ösztönszinten él, öntudat nélkül, és az alapvető szükségletek hajtják. Ezen a horizonton a gyilkosság az amoralitás legfelső határa. Amikor Jesús öntudatra ébred, visszamegy az apjához. És akkor egy újabb árulás várja.

FERNANDO GUZZONI RENDEZŐ

2008-ban a Festival des Films Monde versenyszekciójában mutatták be Fernando Guzzoni La Colorina című dokumentumfilmjét. A Legjobb Rendező Díját kapta SANFIC-on és a Legjobb Filmnek járó díjat Triesztben.
Első játékfilmjét Carne de Perro címmel a Cannes-i Filmfesztival Résidence programjában írta 2012-ben. A film számos díjat kapott: az Új rendezők díja San Sebastian Festival; az Ingmar Bergman Díj (Gothenburg); Best Opera Prima (Havana); Legjobb színész (Punta del Este); Rail D’Oc (Toulouse), és több, mint 30 nemzetközi filmfesztiválon vetítették. A JESÚS második játékfilmje.

A film forgalmazója a magyarhangya.